Založba INZ je znanstvena založba, ki izdaja zgolj verificirane/recenzirane najnovejše raziskovalne dosežke s področja humanistike in družboslovja. Publikacije so znanstveno-vsebinsko relevantne in kakovostne, ustrezajo pa tako tehničnim standardom kot tudi edicijskim načelom akademske založbe. Zbirka Razpoznavanja/Recognitiones je namenjena izdaji znanstvenih monografij s področja novejše zgodovine, zbirka Vpogledi/Perspicacités pa je namenjena izdaji tematskih znanstvenih kolektivnih monografij s področja zgodovinopisja. Založba od leta 1960 izdaja Prispevke za novejšo zgodovino, eno izmed osrednjih slovenskih znanstvenih zgodovinopisnih revij, v kateri objavlja teme s področja novejše zgodovine 19., 20. in 21. stoletja srednje in jugovzhodne Evrope.
Political Transformations in the Interwar Period: The Case of Slovenian Political Thought
Political Transformations in the Interwar Period: The Case of Slovenian Political Thought, edited by Isidora Grubački and Marko Zajc, is a scholarly reader produced within the Political History Program at the Institute of Contemporary History in Ljubljana. The volume presents English translations of sixteen primary sources of Slovenian political thought from the interwar period, selected by nine contributing authors. Each source is accompanied by a biographical note on the author and a contextual introduction situating the text within its historical, political, and intellectual setting. The reader grew out of a collaborative workshop held in Ljubljana in April 2024, where specialists in the history of political thought in East Central Europe discussed possible source selections and their broader relevance. Rather than offering a comprehensive overview, the editors explicitly aimed to move beyond a simplified historiographic division of interwar Slovenian political thought into Catholic, liberal, and Marxist camps. Contributors were encouraged to contextualize the selected texts within wider Yugoslav and transnational frameworks and to reflect current research interests in the field. The resulting selection highlights political thought as a dynamic response to profound transformations brought about by the collapse of empires, the formation of new states, and the crisis of liberal parliamentary systems in the interwar years. The volume also reflects recent methodological trends, including an expanded definition of political thought, a broader range of source types, and attention to themes that have previously received limited attention in Slovenian national historiography. The sixteen annotated primary sources together map the diversity of Slovenian political thought in the interwar period and its entanglement with Yugoslav and transnational debates. The selection spans agrarian, socialist, communist, liberal, republican, Catholic, and feminist traditions, addressing central themes such as the agrarian and social questions (Jože Srebrnič, Dragotin Godina), republicanism and socialism (Albin Prepeluh, Etbin Kristan), and competing interpretations of the national and Yugoslav questions (Albert Hlebec, Ljubomir Dušanov Jurković, Andrej Uršič, Josip Vilfan). Several contributions foreground leftist and Popular Front contexts, including communist and left-Catholic engagements with nationalism and international politics (Angela Vode, Leopoldina Kos, Edvard Kocbek), while others broaden the scope of political thought through cultural, bodily, and gendered perspectives, such as Zofka Kveder’s Yugoslavist literary intervention, Viktor Murnik’s reflections on physical culture, and Minka Govekar’s feminist analysis of housework. Dr Maria Falina emphasizes the accessibility and research value of the reader, observing that it “introduces important texts to the reading public and makes them accessible not only through translation, but also by placing them in historical context and by providing short intellectual biography sketches of the authors.” She further praises the editors’ introduction as offering “an original and very convincing framing of how ‘national’ political thought can be conceptualised,” and welcomes the volume’s expanded approach to political thought, which she describes as “a model of how sources for political thought can be approached and analysed.” In Dr Marco Bresciani’s assessment, “perhaps the most important scientific achievement of this volume concerns the crucial link, which has been carefully investigated, between the contingent, situational transformation of political and geopolitical contexts, both regional and international, and the development of an ever-evolving political thought.” He also highlights the value of the essays that shed new light on key interwar debates, noting their contribution to understanding issues such as “the ‘women’s issue’, the ‘minority issue’, the ‘social issue’ and the ‘national issue’.”
Avtorske pravice (c) 2026 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Socialist Agricultural Policy: Origins and Implementations
In the fall of 2023, the Conference on Rural History in Cluj provided the setting for a panel discussion on the modalities of cooperativism as both a concept and a practice in socialist Eastern Europe after the Second World War. This discussion inevitably led to an examination of agricultural policy under socialism, given that the cooperative idea served as a key instrument for communist authorities in transforming the agricultural sector and imposing strict restrictions on private agriculture.
Avtorske pravice (c) 2025 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Carniolan Savings Bank. Shaping Financial Landscape in Slovenian Territory
Knjiga obravnava zgodovinski pomen in razvoj finančnega posredništva na slovenskem ozemlju. V ospredju se nahaja Kranjska hranilnica, ki je bila ustanovljena v Ljubljani leta 1820. Hranilnice so bile finančne ustanove, ki so se pojavile v začetku 19. stoletja. Njihov primarni namen je bil zbiranje denarja oziroma hranilnih vlog od nižjih slojev prebivalstva. Te ustanove so delovale s ciljem, da bi spodbujale varčevanje med manj premožnimi sloji prebivalstva in pospeševale ideje o pomenu varčnosti in finančne vključenosti ter navsezadnje prispevale k lokalni in regionalni gospodarski rasti. Študija obravnava kontekst, v katerem so se hranilnice pojavile, poudarja njihovo vlogo pri vključevanju prebivalstva, ki do takrat ni imel pristopa do bančnih storitev. Voditelji Kranjske hranilnice so bili še vedno pod vplivom idej razsvetljenstva in so ustanovili finančno ustanovo, ki je motivirala varčevanje prebivalstva na Kranjskem.
Monografija celovito obravnava vas Ig v obdobju socializma, to je od leta 1945 pa vse do konca osemdesetih let. V njej so predstavljeni različni pogledi na socialistično družbo, od povojnih ukrepov nove oblasti ter organizacije in težav lokalnega gospodarstva pa vse do izbranih segmentov vsakdanjega življenja. Raziskava temelji zlasti na arhivskih in časopisnih virih, vključeni pa so tudi nekateri drugi viri. Pri tem je treba omeniti pomanjkanje arhivskega gradiva nosilcev oblasti na najnižjem nivoju, kar je nekoliko vplivalo na rekonstrukcijo celostnega razvoja kraja.
Suše v zgodovini in njihov vpliv na okolje, družbo in prebivalstvo
Znanstvena monografija Suše v zgodovini in njihov vpliv na okolje, družbo in prebivalstvo povezuje prispevke avtorjev, ki prihajajo iz na prvi pogled nepovezanih strok. Vpogled v posamezne prispevke pa nas privede do spoznanja, da so vsi vsebinska celota, ki se dopolnjujejo in predstavijo problematiko suše skozi zgodovino in njen vpliv ne samo na okolje, ampak tudi na ljudi in družbo kot celoto. Suša ni samo fizikalen pojav, saj se njen vpliv na družbo odraža v medsebojnem odnosu med sušo kot naravnim dogodkom in zahtevami ljudi po oskrbi z vodo. Razvoj suše je povečini počasen, zato je tudi škoda, ki jo povzroča, postopna. Suša je naravni pojav, a je kot »živ organizem«, ki ima svoj začetek, trajanje, intenzivnost, obseg in konec. Vseh omenjenih faz suše ni moč natančno določiti, kar daje suši značaj kompleksnosti v primerjavi z drugimi hidrometeorološkimi pojavi.
Fenomen samomora v 20. stoletju presega okvire medicinske in psihiatrične razlage ter se vse bolj uveljavlja kot zgodovinski in kulturni simptom. Skozi raznolike diskurze – religiozne, pravne, statistične, moralne in ideološke – je samomor oblikoval pomemben del kolektivne zavesti, pri čemer njegova interpretacija odseva družbene napetosti, prelomne trenutke in transformacije posameznih zgodovinskih obdobij. V slovenskem prostoru 20. stoletja samomor presega okvir osebne tragedije: postane sredstvo politične instrumentalizacije, kulturne introspekcije in kolektivnega razmisleka o smislu, identiteti in pripadnosti. Monografija Ivana Smiljanića, Mete Remec in Marka Zajca tematizira zgodovinsko plastovitost in ideološko obremenjenost samomora kot družbenega pojava v različnih obdobjih 20. stoletja. Vsak avtor izhaja iz konkretnega zgodovinskega konteksta – od medvojnega in povojnega obdobja prek partizanskega boja do poznega socializma –, vendar obravnava samomor širše: kot pojav, v katerem se prelamljajo individualna stiska, kolektivna čustvena klima in oblastni diskurzi in poskusi nadzora nad pomenom smrti.
Iz recenzije izr. prof. dr. Petra Mikše: Človek je bil v preteklosti vedno najbolj zadovoljen, ko je naravo kultiviral oziroma iz »divljine« naredil kulturno krajino. Narava je še nedavno veljala za lepo in prijetno le tam, kjer je bila »udomačena in zarisana s šestilom in ravnilom«. Avtorji v prispevkih z različnih zornih kotov poglobljeno in interdisciplinarno analizirajo, kako se v odnosu do gozda in človekovem dojemanju naravnega okolja odslikavajo vrednote in način razmišljanja vsakokratne družbe v prostoru in času, prikažejo poskuse prikrojevanja naravnega okolja človekovim potrebam in želji po dobičku ter posledice teh človekovih posegov in ukrepe za sanacijo nastale škode. Skupno delo strokovnjakov s področja gozdarstva, lesarstva in varstva okolja ter zgodovinarjev vse našteto osvetljuje z različnih plati in zornih kotov ter dopolnjuje medsebojne vrzeli v znanju. Iz recenzije znanstvenega svetnika, red. prof. Andraža Čarnija: Pričujoča monografija nas popelje v gozdove in prikazuje pretekle in sedanje načine upravljanja z njimi. Avtorji prihajajo z različnih področij znanosti in obdelujejo tematiko vsak s svojega zornega kota. Tako monografija osvetli različne vidike upravljanja z gozdovi, obravnava pa tudi različne načine njihovega izkoriščanja in varovanja. Takšen pristop zagotavlja bralcu celovit vpogled v odnose med ljudmi in gozdovi. Procesi, ki so potekali v preteklosti, pa se navezujejo na današnje stanje in jih lahko zasledimo še danes.
Avtorske pravice (c) 2023 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Potenciali in upravljanje vodá. Med preteklostjo in sedanjostjo
Iz recenzije znanstvenega svetnika dr. Blaza Komaca: Monografija je pomembna za slovenski prostor, ker prinasa celovit odsev kompleksnega prepletanja tehnoloskega razvoja, gospodarskih potreb po energiji in vpliva političnih odločitev na oblikovanje prostora, v katerem so vsi ti dejavniki skozi čas oblikovali vodne pokrajine. Čeprav je poudarek monografije vendarle na zgodovinskem pristopu, je prehod iz tradicionalne v sodobno družbo prikazan skozi več vsebinskih leč. /.../ Poleg časovno in prostorsko široke zasnove dela je njegova odlika tudi multidisciplinarni pristop, ki omogoča celovito razumevanje tematike. Monografija je v tem pogledu pomembna tudi zato, ker omogoča ne le razumevanje sedanjega stanja, ampak tudi boljše načrtovanje in s tem prihodnje upravljanje vodnih virov. Iz recenzije doc. dr. Vilme Brodnik: Znanstvena monografija prinaša dragocene razprave s področja okoljske zgodovine, ki osvetljujejo različne vidike uporabe obnovljivih vodnih virov v zgodovinski perspektivi, pozitivne in negativne vidike človeških posegov v vodotoke in na Ljubljansko barje, začetke okoljskega osveščanja in zakonodaje od druge polovice 19. stoletja dalje ter aktualno situacijo s prizadevanji za celovito trajnostno ravnanje z vodotoki.
Avtorske pravice (c) 2024 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Slovenska politična tranzicija (1989 -2004)
Knjiga obravnava historični razvoj slovenskega političnega prostora med letoma 1989 in 2004. Ta čas, imenovan tranzicija, je vsebinsko zamejen z dvema dogodkoma: z začetkom ustavnih sprememb v Sloveniji, ki so vodile v demokratizacijo in pluralizacijo, in s pridružitvijo Slovenije Evropski uniji. Izhajajoč iz obilice primarnih virov, kot so zapisi parlamentarnih sej, arhivsko in časopisno gradivo, spomini, znanstveni teksti in raziskave javnega mnenja monografija prikazuje, da je bila slovenska politična tranzicija postopna. Gradualizem, ki se je sprva pojavil kot ideja na področju slovenskega gospodarstva, je v zgodnjih devetdesetih letih prestopil meje ekonomije ter prešel na področje državne in politične aktivnosti kot širša značilnost slovenske političnega prostora. Pričujoče delo odgovarja na vprašanja, katere ideje, prakse, institucije (ali njihovi deli) in posamezniki so v luči postopnega prehoda ostali aktivni po političnem prelomu leta 1989. Sledi njihovemu preoblikovanju, zaznamovanemu z izkušnjo socializma, ter s pričakovanji, ki jih je s sabo prinašala tranzicija. Posebna pozornost je namenjena tistim delom političnega procesa, ki so zajemali (samo)regulacijo političnih elit in njihove aktivnosti: razpravam o spreminjanju ustave, oblikovanju in sprejemanju zakonov, oblikovanju koalicij, določanju državnega proračuna in procesu slovenskega pridruževanja Evropski uniji. Čeprav je parlament predstavljal osrednjo institucijo, kjer so se odvijali vsi zgoraj našteti procesi, monografija poleg parlamentarnih sej vključuje povezovanje parlamenta z ostalimi državnimi institucijami ter z javnostjo.
Leta naporov, usposabljanj, vojaških urjenj ter zagotavljanja materialnih razmer za delovanje in dvigovanje bojne pripravljenosti enot in štabov Teritorialne obrambe Slovenije so leta 1991 končno obrodila bogate sadove. Investicija v teritorialno obrambo-oboroženo silo slovenskega naroda se je ob koncu prejšnjega stoletja in tisočletja pokazala kot ena najboljših in učinkovitih investicij slovenskega naroda v vsej njegovi zgodovini. Teritorialna obramba je ob minimalnih izgubah uspešno vojaško obranila Slovenijo in postala ena najuspešnejših organizacij v zgodovini Slovencev. Svoje poslanstvo je v celoti izpolnila. S tem si je trajno zagotovila odlično mesto na spoštljivi lestvici narodovega spomina. Spomin nanjo bo morda sčasoma rahlo obledel, a hvalevredna dejanja bodo ostala trajno zapisana v narodovi zgodovini.
Inštitut za novejšo zgodovino je javni raziskovalni zavod, ki se ukvarja z znanstvenoraziskovalno dejavnostjo že vse od svoje ustanovitve leta 1959. INZ tako ni le tista raziskovalna organizacija, ki se intenzivno ukvarja z raziskovanjem novejše zgodovine, temveč je v vseh teh desetletjih svojega delovanja tudi sam postal pomemben del novejše zgodovine slovenske znanstvenoraziskovalne dejavnosti. Zato je bilo za nas vedno zelo pomembno, da smo svojo dejavnost vestno beležili ne le za sodobnike, temveč tudi za prihodnje rodove.
Skrb za otroke s posebnimi potrebami se je po prvi svetovni vojni sicer res sistemizirala, a so evropske države nekaj korakov v to smer naredile že v 19. stoletju. Otroke s posebnimi potrebami so namreč začele vključevati v segregirane oblike izobraževanja. Začetke segregirane vzgoje in izobraževanja prepoznamo kot pozitivne in jih razumemo v kontekstu začetkov strokovnega ukvarjanja z otroki, za kar prej ni bilo poskrbljeno. Zasnova segregacije je imela pozitivne učinke, a se to večkrat pozablja, saj sama beseda asociira na izolacijo, zanikanje in manjše možnosti.
Od konflikta h Kompromisu: Oris odnosa med državo in Katoliško cerkvijo v Sloveniji 1966–1991
Čas 2. svetovne vojne in dogodki neposredno po njej predstavljajo pomembno prelomnico v novejši zgodovini Cerkve na Slovenskem, tako glede na njen predvojni odnos do politične oblasti kot njen družbeni položaj. Katoliški tabor, razumljen kot »splet katoliških ustanov različnih področij«, je napad na Jugoslavijo s strani sil osi aprila 1941 dočakal kot dominantna politična in družbena sila. Izrazita protikomunistična usmerjenost vodstva ljubljanske škofije, na čelu s škofom dr. Gregorijem Rožmanom in njegovo medvojno angažiranje v protikomunističnem in protirevolucionarnem boju, je Cerkev na Slovenskem v odnosu do komunističnega režima postavila v položaj politične in ideološke opozicije, s katero je po maju 1945 stalinistična oblast nameravala radikalno obračunati. Vendar povojnega nasilja nad Cerkvijo ni mogoče pojasniti z ravnanjem zgolj enega (četudi najvplivnejšega) dela slovenske cerkvene hierarhije tekom okupacije. To nasilje se je, kakor ugotavlja dr. Anton Stres, »najavljalo in začelo prej, preden je sploh prišlo do usodnih razkolov in delitev«.
"Odločnejši protivniki semitstva". O antisemitizmu in slovenskih liberalcih na Kranjskem
Že nekaj časa v slovenski historiografiji zaznavamo opazen porast zanimanja za raziskovanje zgodovine Judov in antisemitizma na Slovenskem – pri tem je značilno, da sta obe temi prepleteni v tolikšni meri, da iz vsakršne obravnave prve le redko izostane omemba druge. Prav tako ta del preteklosti v zadnjih treh desetletjih neprekinjeno priteguje tudi pozornost avtorjev s področij drugih družboslovnih znanosti, kar predstavlja svojevrsten dokaz zanimanja, ki ga sodobnost namenja proučevanju netolerance in ksenofobije ter njunih najskrajnejših dometov. Pa vendar se kljub navedenemu zdi, da ostaja preteklost antisemitizma na Slovenskem za širšo slovensko javnost precej nepoznano področje. Ob vsakoletnem obeleževanju spominskega dneva holokavsta (27. januar), ki ga v Sloveniji uradno obeležujemo od leta 2008, se tako le redko spomnimo na to, kako razširjen, vsakdanji in oster je bil antisemitizem naših prednikov v obdobju pred drugo svetovno vojno. Ne le holokavst, tudi antisemitizem ostaja v zavesti širše slovenske družbe še naprej pojav, ki s preteklostjo Slovencev nima mnogo opraviti.
Od popolne neznanke do prisrčne prijateljice
Monografija ponuja prvi celovitejši pregled seznanjanja Slovenk in Slovencev z Japonsko, njenimi prebivalci, običaji in kulturo. Z raziskavami Slovencem zelo oddaljenih narodov je v Sloveniji v osemdesetih letih 20. stoletja začel Zmago Šmitek, a so bila njegova dela največkrat osredotočena na spoznavanje narodov in kultur z različnih koncev sveta. Knjiga Od popolne neznanke do prisrčne prijateljice pa je usmerjena v analizo, kako so se naši predniki seznanjali z enim, prav konkretnim narodom, v tem primeru Japonci, in sicer v medijskih odmevih, potopisih, poročilih obiskovalcev oddaljenih krajev, šolskih učbenikih in kulturnih dobrinah.
»Srce se mi trga od žalosti« Vsakdanje življenje prebivalstva na Bovškem med véliko vojno
Monografija o vsakdanjem življenju na Bovškem se začne s predzgodbo o dogajanju v prvi polovici leta 1914, ki je potekalo, kot je bilo tedaj običajno za skupnost na Bovškem. S sarajevskim atentatom na prestolonaslednika Franca Ferdinanda se je vsakdanje življenje občutno spremenilo. Tako kot na celotnem območju Avstro-Ogrske, vsaj tistem izven območja frontnih linij, je v prvem letu vojne življenje potekalo po spremenjenih tirnicah vojnega absolutizma. Potem ko je bila razglašena vojna, so domove redno zapuščali moški, ki so bili vpoklicani v vojsko. Slednji so se s pomočjo pisem ali pozdravov v časopisju javljali z vzhodnega in balkanskega bojišča. Kmalu po nastopu vojnega stanja, ko je vse niti življenja začela vleči vojaška oblast, je bila na Srpenici ustreljena grofica Lucy Cristalnigg, ena prvih civilnih žrtev vélike vojne na slovenskih tleh. V vsakdanje življenje je vstopila totalna vojna. Šole so prekinile z običajnim poukom – med šolske klopi je sedla vojna, ki so jo otroci podpirali s patriotičnim in dobrodelnim delovanjem. Že v prvem letu vélike vojne so se tudi na Bovškem spremenile prehrambne razmere, ki jih je huda zima 1914/15 še zaostrila. <img class="cke_iframe" title="IFrame" src="blob:https://omp.inz.si/45910bb9-0b13-432c-89da-90a94bfdc56b" alt="IFrame" width="5" height="5" align="" data-cke-realelement="%3Ciframe%20allowfullscreen%3D%22%22%20frameborder%3D%220%22%20height%3D%22315%22%20src%3D%22%2F%2Fwww.youtube-nocookie.com%2Fembed%2FqFcDipqV4T0%3Frel%3D0%22%20width%3D%22560%22%3E%3C%2Fiframe%3E" data-cke-real-node-type="1" data-cke-real-element-type="iframe" data-cke-resizable="true" />
Avtorske pravice (c) 2022 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Obe glavni politični sili, ki sta odločilno opredelili slovensko zgodovino od konca 19. stoletja do druge svetovne vojne na Slovenskem – stran političnega katolicizma in liberalna stran –, sta v omenjenem obdobju skozi različne zgodovinske položaje in strankarske organizacije oblikovali ter udejanjali svoja idejna, politična, narodnokulturna in socialnogospodarska načela. Katoliška stran je bila trajno naravnana na vsenarodno in monopolno uveljavitev svojih vrednostnih meril na vseh področjih življenja. Temeljila je na izključevanju vsega sebi nasprotnega. Tako so jo občutili tudi na liberalni strani, ki se je na usmeritev katoliške strani po splošni prevladi odzvala z obrambo svojih identitetnih načel.
Robovi, stičišča in utopije prijateljstva
Iz recenzije dr. Barbare Vodopivec Interdisciplinarni pristop k osvetlitvi vloge in pomena kulture v gibanju neuvrščenih, ki ponuja raznolike znanstveno utemeljene uvide v tematiko, je močna dodana vrednost monografije. Publikacija s tem temeljito poglablja naslovljeno raziskovalno polje in ga s kritično refleksijo obravnavane vsebine znotraj vsakega od prispevkov umešča v sodobne tokove postkolonialnih raziskovanj, ki med drugim na novo tematizirajo globalni jug in epistemološko zavračajo do nedavnega dominantne evropocentrične paradigme. Prinaša vrsto izvirnih znanstvenih spoznanj in interpretacij, ki so rezultat prepleta različnih metod in metodoloških pristopov, kot so kritična analiza arhivskega gradiva v domačih in tujih arhivih, empirična analiza likovnih del in teoretski razmisleki o umetnosti. Publikacija pomeni pomembno obogatitev poznavanja vloge in pomena kulture v obdobju gibanja neuvrščenih, ker s povezavo različnih ved poglablja večplastno razumevanje te tematike, ponuja podlage za nadaljnje raziskave in v času zaostrenih mednarodnih razmer prinaša pomembno simbolno sporočilo iz preteklosti o nujnosti preseganja meja v kulturi in znanosti.
Vsaka knjiga nosi pečat svoje dobe. Tako je tudi s to knjigo. Posvečena je posameznim vidikom zgodovine kmetijstva in kmečkega sveta. Nastajala je kar nekaj let. Ne kontinuirano, temveč sporadično, kakor so narekovali delo v različnih domačih in mednarodnih projektih in udeležbe na konferencah. Z zgodovino kmetijstva in kmetov, z agrarno zgodovino, kot se je takrat reklo, sem se začel ukvarjati že pred desetletji. To je bila tema moje disertacije. Naneslo je tako, da so drugi kolegi ob prihodu na Inštitut za novejšo zgodovino imeli interes na drugih področjih raziskovanja. Raziskovati kmetijsko in kmečko problematiko je pomenilo spoznavati življenjske in gospodarske razmere večinskega dela prebivalstva Slovenije. In to s plati, ki ji drugi niso hoteli posvečati veliko pozornosti. Tema je bila povsem prezrta, deloma raziskovana zgolj s politične plati. Težko je reči, da so bile gospodarske in socialne razmere kmečkih množic predmet zgodovinarskih razprav. Mene je tema takoj pritegnila. Čaru kmečkega sveta se nisem mogel upreti. Odločitev se mi je kasneje v življenju zelo obrestovala. Tema doktorske disertacije so bili kmečki dolgovi. Na videz suhoparna, za večino celo dolgočasna tema, vendar v svojem bistvu izvrstno izhodišče za vstop v svet »velike« gospodarske zgodovine.
Inštitut za zgodovino delavskega gibanja v Ljubljani
Inštitut za zgodovino delavskega gibanja v Ljubljani je ustanovil Izvršni svet Skupščine SRS z odredbo z dne 10. julija 1959 in mu določil nalogo, »da znanstveno proučuje delavsko gibanje, delovanje komunistične partije in ljudsko revolucijo na slovenskem ozemlju ter socialistično graditev v Sloveniji«. Obenem naj bi inštitut opravljal tudi druge naloge, kot so: zbiranje in urejanje arhivskega in spominskega gradiva, čuvanje muzejskih predmetov, organizacija razstav, izdaja znanstvenih, strokovnih in poljudnih publikacij itd.
Inštitut za zgodovino delavskega gibanja
Avtorske pravice (c) 1979 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Slovenski železničarji pod italijansko okupacijo v Ljubljanski pokrajini
V zgodovinopisju narodnoosvobodilnega boja v Sloveniji doslej še ni bilo kaj več napisanega o deležu delavcev iz posameznih gospodarskih panog kot npr. kovinarjev, tekstilcev, stavbincev, rudarjev, železničarjev in drugih v narodnoosvobodilnem boju in ljudski revoluciji. Železničarji so bili od začetka delavskega gibanja na Slovenskem številčna in pomembna veja delavskega razreda. Še v dobi Avstro-Ogrske so v okviru svojih strokovnih organizacij in društev z izkušenimi delavskimi zaupniki in pod neposrednim vplivom železničarjev, ki so tudi v Jugoslovanski socialnodemokratski stranki imeli pomembno mesto, pridobili, v primerjavi z drugim delavstvom, tedaj dokaj urejeno socialno zakonodajo. V zadnjih letih prve svetovne vojne (1917 in 1918), ob koncu vojne in v prvih letih na novo ustanovljene države SHS so železničarji, poleg rudarjev, sestavljali revolucionarno jedro slovenskega delavstva. V tem obdobju so s protestnimi shodi, zborovanji, mezdnimi in stavkovnimi gibanji - v generalni stavki aprila 1920 pa že pod vplivom na novo nastale komunistične stranke - zahtevali socialnoekonomske, posredno pa tudi politične pravice.
Avtorske pravice (c) 1980 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Ključne značilnosti slovenske politike v letih 1929-1955
Državni zbor Republike Slovenije je zaprosil slovenske zgo­dovinarje, da pripravijo znanstveno poročilo o novejši zgodovini Slovencev. Besedilo naj bi bilo zgodovinopisna podlaga za opre­deljevanje državnega zbora do nekaterih odprtih vprašanj bližnje preteklosti. Težišče poročila je zato v prikazu prelomnih točk, ki so ključne za razumevanje in pojasnitev vzrokov za razcep v slovenski družbi. Zato obravnava predvsem politična vprašanja, vendar pa upošteva tudi druge vidike (gospodarske, socialne, kulturne), pomembne za razumevanje slovenske razcepljenosti. Časovno zajema slovensko zgodovino tridesetih let, ko sta polarizacija in idejna nestrpnost naraščali, drugo svetovno vojno, ko so nasprotja dosegla vrhunec in se končuje s petdesetimi leti našega stoletja, ko že popušča pritisk totalitarne države. Poročilo je napisano na podlagi do sedaj opravljenih raziskav in vedenja avtorjev ter je vsebinsko usklajeno. Besedilo je namreč skupinsko delo dvanajstih slovenskih zgodovinarjev, izbranih na podlagi njihovega dosedanjega znanstvenega dela. Vsa organizacijska in koordinacijska dela je opravil Inštitut za novejšo zgodovino. V avtorski skupini so bili: dr. Zdenko Čepič, znanstveni sodelavec Inštituta za novejšo zgodovino, prof. dr. Tone Ferenc, znanstveni svetnik Inštituta za novejšo zgodovino, dr. Aleš Gabrič, asistent-doktor Inštituta za novejšo zgodovino, dr. Bojan Godeša, znanstveni so­delavec Inštituta za novejšo zgodovino, mag. Boris Mlakar, asistent- magister Inštituta za novejšo zgodovino, prof. dr. Dušan Nećak, redni profesor na oddelku za zgodovino Filozofske fakultete univerze v Ljubljani, dr. Jože Prinčič, znanstveni sodelavec Inštituta za novejšo zgodovino, znanstveni svetnik Inštituta za novejšo zgodovino, dr. Božo Repe, docent Pedagoške fakultete univerze v Mariboru, dr. Anka Vidovič-Miklavčič, višja znanstvena sodelavka Inštituta za novejšo zgodovino, prof. dr. Peter Vodopivec, redni profesor na oddelku za zgodovino Filozofske fakultete univerze v Ljubljani, in prof. dr. Milan Zevart, redni profesor v pokoju.
Avtorske pravice (c) 1995 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Pričujočih sedemnajst prispevkov in izbrano slikovno gradivo so avtorji, raziskovalci Inštituta za novejšo zgodovino pripravili za slovenski šolski prostor kot prikaz novejše slovenske zgodovine. Besedila ponujajo tehtnejši, manj znan vpogled v zgodovino predvsem mladim, generaciji gimnazijcev in učiteljem ter profesorjem zgodovine v osnovnih in srednjih šolah, ki se želijo na poljudnejši, a kljub vsemu na poglobljen način seznaniti z novostmi in novim načinom pisanja in opisovanja zgodovinskega dogajanja ter predstavljanjem vsebin iz slovenske pretekle in polpretekle stvarnosti. Cilj knjige je prikazati preteklost, ki je tudi nujnost naše gospodarske, kulturne, humanistične in politične slovenske sodobnosti.
Avtorske pravice (c) 1999 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Iz recenzije prof. dr. Aleksandra Panjeka Pomemben znanstveni prispevek knjige je v tem, da so v njej zastopani različni poudarki in tematiziranja družbenih razlik z vidika države in ustanov ter skupin, ki tvorijo neprivilegirane plasti prebivalstva. Zato je na eni strani povsem primerna v naslovu podarjena dvojnost pristopa in percepcije tedanje družbe – sočutje in stigma. Na drugi pa nas avtorji seznanijo z različnimi rizičnimi skupinami in odnosi do njih. Tako srečamo berače in potepuhe, socialno marginalizacijo zaradi bolezni in hendikepa, delavce ter revščino v urbanem okolju in na podeželju. Hkrati smo seznanjeni s primeri odnosa do problema revščine z vidika različnih ustanov, kot so hiralnica, banka, občina in država. Iz recenzije dr. Jelke Piškurić Monografija naniza prispevke enajstih avtorjev, ki so fokus svojega raziskovanja večinoma usmerili na življenjske razmere tistih ljudi, ki so se znašli na spodnjem koncu družbene lestvice. Skozi njihova dela se sprehodimo od odnosa do marginaliziranih skupin in različnih oblik skrbi za reveže do razumevanja in merjenja družbene neenakosti v socializmu ter vprašanja, kako nam gre v Sloveniji danes in kakšen bo pomen socialne države v prihodnosti. Spremljanje revščine in družbenega razslojevanja skozi perspektivo dolgega trajanja, od 19. stoletja pa vse do današnjih dni, ki vključuje različna politična in gospodarska stanja ter zajame procese industrializacije, modernizacije in širših družbenih sprememb, je osrednjega pomena. Monografija bralcu celovito predstavi postopno preobrazbo pogleda na revnejše sloje prebivalstva in marginalizirane skupine ter prevzemanje družbene odgovornosti zanje – od individualne krivde za revščino do zavedanja, da družbeno neenakost pravzaprav dopušča družbenoekonomska ureditev. /…/ Monografija, ki odstira različne vidike družbenih razlik in revščine v slovenski novejši zgodovini, predstavlja pomemben doprinos k raziskavam slovenske gospodarske in socialne zgodovine.
Inštitut za novejšo zgodovino je letos poleti zaznamovala šestdeseta obletnica delovanja. Sredi dela, priprav na jesenske znanstvene prireditve in nastope, tik pred preselitvijo v nove prostore. Šestdesetletnica Inštituta za novejšo zgodovino je pa vendar tista postaja, s katere se je nadvse primerno za več kot le trenutek ozreti nazaj – ne le zaradi zgodovinopisja, ki smo mu poklicno zavezani, pač pa zato, da bi bolje videli naprej. Ni le nostalgija in ne le priložnost za razgrnitev, ovrednotenje in – zakaj ne – popularizacijo svojega dela in dosežkov, pač pa tudi izhodišče, ki nam lahko da ščepec vpogleda v tisto, kar bo prinesla prihodnost, kar bo v hitro spreminjajočem se okolju, tudi v raziskovanju, v humanističnih znanostih, kot je zgodovinopisje, lahko v oporo bodočemu razvoju inštituta, da bo v polni moči in s ponosom nad doseženim pogledal svojo sedemdesetletnico – in bodoče podobne obletnice
Avtorske pravice (c) 2019 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Četrt stoletja Republike Slovenije - izzivi, dileme, pričakovanja
Četrt stoletja Republike Slovenije (1991-2016) je za mnoge relativen pojem. Nekaterim se obletnica ne zdi nič posebnega, drugi je zaradi številnih zavoženih poti v tem času sploh ne bi slavili, tretji bi spomin na 25 let od nastanka države posebej skrbno počastili. Ravno tako relativna je za zgodovinarje in slovensko zgodovinopisje; po eni strani leto 2016 ne predstavlja nikakršnega posebnega mejnika v zgodovini, po drugi pa 25 let obstoja slovenske države gotovo pomeni spodbudo za aktivnejši raziskovalni spopad s tem obdobjem. Razlogov za to - poleg že omenjenega jubilejnega - je več. V tem času se je podoba Slovenije, njene družbe in nas samih docela spremenila. Procesi, ki so se začeli konec osemdesetih let 20. stoletja, so pustili globoko in temeljito zarezo. Izgrajeval se je nov politični in gospodarski sistem, lastninilo in denacionaliziralo se je premoženje, dogajale so se prej nepojmljive afere, spreminjala se je vloga Cerkve in civilne družbe, spreminjali so se odnos do držav naslednic Jugoslavije, odnos do preteklosti, do druge svetovne vojne in do osamosvojitve ... spreminjale so se navade. Nekoč so na evropskem vzhodu tajne službe zrle v življenja ljudi (kot je čudovito prikazano v filmu Das Leben der Anderen), danes se prostovoljno razgaljamo sami na Facebooku in Twitterju. Spreminjal se je jezik, tudi politični jezik, nastajali in izginjali so najrazličnejši izrazi: nacionalni interes, razumnik, tajkun, kadrovski cunami... Pomlad ni le letni čas v tej državi niti ne politično prepričanje, je bolj državljanska drža, življenjski in svetovni nazor.
Avtorske pravice (c) 2016 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
»Dne 25. septembra 1969 je v Mariboru presenetila javnost nepričakovana vest, da je v bolnišnici umrl po operaciji znani odvetnik in javni delavec dr. Igor Rosina, star 69 let. Z dr. Rosino, sinom zaslužnega mariborskega rodoljuba dr. Frana Rosine, je odšel od nas izvrsten pravnik in globok mislec, ki je hodil vedno svojo pot in globoko posegal v narodno, kulturno in politično življenje slovenskega naroda ob severni meji ter tako nadaljeval tradicijo svojega očeta.« To so bile besede, ki so dr. Igorja Rosino ob njegovi smrti leta 1969 pospremile v slovenskem dnevniku Večer. Igor Rosina je bil tedaj res vse, kar je njemu naklonjeni pisec naštel v nekrologu, a še važnejše je tisto, kar je pogumno le nakazal – da je bil namreč Rosina nekdo, ki je vedno hodil svojo pot. In ta je bila zelo vijugasta. Pred drugo svetovno vojno je bil Igor Rosina dolga leta vidno družbeno in politično angažiran intelektualec, ob tem pa seveda odvetnik, dejaven v strokovnem tisku in zvest svojemu poklicnemu poslanstvu. Med kolegi je bil cenjen, kar se je takoj po koncu druge svetovne vojne pokazalo tudi tako, da je pomagal pri vzpostavljanju odvetništva v Mariboru. Prav Odvetniška zbornica se ga je ob njegovi smrti tudi dostojno spomnila z osmrtnico v časopisu Delo.
From dreams of "a second Switzerland" to capitalism without a human face
Tri desetletja samostojne države so vsekakor doba, ko lahko podamo mnenje o tranzicijskem procesu, ki se je na formalni ravni končal z vstopom v EU, tudi z zgodovinskega gledišča. Če se je vse do formalnega zaključka slovensko gospodarsko tranzicijo označevalo zlasti kot zgodbo o uspehu, so po letu 2004 v ospredje vse bolj stopala vse prej kot pozitivna mnenja in ocene. Knjiga obravnava osrednje procese gospodarske tranzicije, ki so spremenili gospodarsko sestavo, jo učvrstili in posodobili do te mere, da je slovensko gospodarstvo lahko hitreje dohitevalo razviti svet. Cilji avtorjevega zgodovinskega iskanja in spraševanja so pot v tranzicijo, vstopanje Slovenije v različne mednarodne integracije, makroekonomska stabilizacija, privatizacija in prestrukturiranje gospodarstva. Osvetli tudi problematiko regionalnega razvoja in razloge, zaradi katerih v obravnavanem obdobju ni prišlo do zmanjševanja medregionalnih razlik. Posebno pozornost namenja tudi gospodarski kriminaliteti, ki je tako posameznikom, kot podjetjem in državi povzročala veliko škode. Avtor v argumentirani pripovedi predstavi tudi značilnosti in dosežke procesa gospodarske preobrazbe v Srbiji ter na Hrvaškem, Češkem, Madžarskem in Poljskem. Slovensko zgodovinopisje je (bilo) tradicionalno usmerjeno v proučevanje politične zgodovine. Problematike gospodarske, kulturne, socialne, diplomatske, lokalne, »gender study« … zgodovine so dolgo ostajale na robu historičnega raziskovanja. Tak položaj se je v zadnjih nekaj desetletij temeljito spremenil. Zgodovinarji se danes lotevajo široke paleta tem, vedno bolj tudi gospodarskih. Eden takih raziskovalcev je tudi Aleksander Lorenčič, ki se je lotil teme iz gospodarske zgodovine najnovejšega časa, tako rekoč iz »časa, ki ga živimo«. (Iz recenzije red. prof. dr. Dušana Nećaka) Aleksander Lorenčič v knjigi celovito prikazuje tranzicijo, turbulence, vzpone in padce slovenskega gospodarstva v tridesetih letih obstoja samostojne države. Ugotavlja, da je bilo pričakovanje o kapitalizmu po meri človeka, če parafraziramo izraz iz socialističnih časov, žal utopija. Po drugi strani pa so bili osamosvojitev Slovenije, mednarodno priznanje in vstopi v različne mednarodne integracije vključno z EU, veliki dosežki. (Iz recenzije dr. Jureta Gašpariča) Sozaložnika Inštitut za novejšo zgodovino and Slovenska matica.
Avtorske pravice (c) 2021 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Koroški boj za samostojno in neodvisno Slovenijo : 1989-1991
Knjiga »Koroški boj za samostojno in neodvisno Slovenijo 1989 – 1991« obravnava razvoj in delovanje slovenskih varnostnih in obrambnih struktur na območju Koroške v obdobju osamosvajanja, v osrednjem delu pa bojno delovanje slovenskih obrambnih sil na Koroškem v vojni za obrambo neodvisnosti Slovenije junija in julija 1991 in čas do izteka moratorija.
Avtorske pravice (c) 2018 Založba INZ https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Knjiga se osredotoča na demografski razvoj in življenje prebivalcev Laškega ter njegove bližnje agrarne okolice v dolgem 19. stoletju, ko so to območje zajeli prvi modernizacijski sunki. Avtorico zanima, kako so modernizacijski procesi, kot je prihod Južne železnice, razvoj premogovništva, industrije in zdraviliškega turizma vplivali na demografski razvoj Laškega v dolgem 19. stoletju in njegovo transformacijo iz polagrarnega trga v urbano naselbino. Raziskava temelji na analizi matičnih knjig, statusa animarum in rezultatov popisov prebivalstva. Z metodami historične demografije avtorica prikaže demografske procese, ki so zajeli Laško. Pri tem se poslužuje tako kvantitativne, kot tudi kvalitativne analize podatkov. Namen knjige je predstaviti vpliv modernizacije na življenjske navade prebivalcev, kot so rodnost, smrtnost, družinske strukture, gostota poselitve in ne nazadnje tudi moralne norme. Teza avtorice je, da so izboljšanje prometnih povezav, nahajališča premoga (kot tedaj najpomembnejšega energetskega vira) ter razvoj industrije in turizma vplivali na modernizacijo in posledično demografski razvoj Laškega in njegovega agrarnega zaledja. V knjigi avtorica med seboj primerja vpliv modernizacije na demografski razvoj prebivalcev trga kot urbane naselbine z demografskim razvojem agrarnega zaledja Laškega. Pri tem pa se v poglobljeni analizi dotakne vseh vidikov življenjskih poti posameznika in skupnosti. Poleg rodnosti in smrtnosti podrobneje analizira okoliščine rojstev, porok in smrti. Podatke podkrepi z raziskavo običajev in navad tako urbanega kot podeželskega prebivalstva v 19. stoletju. Rezultate kvantitativne analize podatkov mestoma še dodatno ilustrira z zgodbami posameznikov na mikrozgodovinski ravni. V drugem delu knjige avtorica na podlagi analize popisov prebivalstva primerja demografski razvoj in gostoto poselitve Laškega z ostalimi primerljivimi spodnještajerskimi naselbinami v drugi polovici 19. stoletja. Pri tem se osredotoči na vpliv prometnih povezav, energetskih virov in razvoja industrije na demografijo kraja. Avtorica na podlagi podatkov in zgodb, ki jih razkrivajo matične knjige in ostali demografski viri, predstavi vpliv modernizacije na življenje ljudi v večjem spodnještajerskem trgu v 19. stoletju - Laškem.